DOBRÝ ZLODĚJ
- Přisednu si.
Nějak nemám štěstí, pomůžeš mi?
- To nejde, Bobe. - Nemáš aspoň iluzi?
Iluzi? Těch mám spoustu.
Kolik taková iluze stojí?
- Jako obvykle. - Mám prvočíslo, Saide. Mám to nechat?
- Co je to prvočíslo? - Zvláštní číslo. Dělitelné sebou a jednou.
- Ty jsi matematik, Bobe? - Jo. Teorie chaosu.
- Kolik? - Dvěstě?
- Nevím, chceš si vsadit? - Můžeš jen prohrát.
- Špehuješ mě, holka?
- Ne, pracuju tady. - Odkdy?
- Od minulého týdne. - Jsi moc mladá abys dělala tady.
- Remi si to nemyslí. - Jasně, o tom nepochybuju.
Ty jsi zase na tohle moc starý.
Máš pravdu. Oba jsme zatracenci.
- Kolik ti je, holka? - Sedmnáct.
Sedmnáct ... víš co to je? Prvočíslo.
Co je to prvočíslo?
Zvláštní číslo, dělitelné jedničkou a samo sebou.
Zvláštní na prvočíslech je to, že čím dále jsou od nu...
- Hej, holka. - Hmm?
Můžeš mi prosím zavřít ty dveře?
- Lekce skončila? - Prozatím.
Zase ty?
Ukaž mi svoje doklady
Hej, máš špatnou národnost
Odhoďte zbraně...Odhoďte zbraně
Mluv francouzky
Odhoďte zbraně...přeložte to někdo
Přeložte to někdo...přeložte to někdo
Říká, že tě bere s sebou. Jestli ho zabásneš...
pošlou ho zpět do Alžírska.
A nepřežije ani dva dny. Umřít může tady jako tam.
Bude počítat do tří. Jestli nezahodí ty zbraně...
ustřelí ti hlavu.
Řekl, "Jedna, dva, tři!"
Přísahal jsem, že nikdy nebudu sdílet jehlu.
- Proč jsi to udělal?
- Přimluv se za něj, nech ho ve Francii. Kolik by dostal?
- Za držení drog, pět let. - A za vraždu policisty?
- Jako by se nestalo. - Tak vidíš, proto.
- Takže jsi to neudělal pro mě, co? - Pro tebe? Jdi do prdele.
Jsi moje noční můra. Kolikrát jsi mě zabásnul?
Už nevím. Ale ještě jednou a končíš.
- Ať se to nestane. - Díky za lekci, jsem čistej.
Zkusíš to znova, Bobe, a už to nebudu já. To soukolí tě semele.
Nechal jsem toho. Jsem teď feťáckej gambler, ztroskotanec.
- Kdo je nejlepší zloděj všech dob? - Bob?
Ne. Pablo Picasso.
Ta straka vykradla všechny: Rubense, Delacroixe, Cezanneho, Van Gogha, Matisse.
- Nikdy ho nechytli. Jednou jsem ho potkal. - Jsem ohromen.
Na býčím zápase. Já sázím na býka, on na matadora.
Matador měl 26 stehů. Já měl obraz.
- Pořád ho mám. - Pak jsi boháč!
Ne ne ne. Jsem na mizině. Ten se nikdy neprodá.
"Portrét Jacqueline" Vypadá jako ona.
Přímo z Moskvy, co?
- Proč jí hned nesebereš? Zkus to změnit.
- Změnit co? - Ten smutný cyklus. Bude šlapat.
A nakonec skončí na dně řeky s jehlou v ruce.
- No tak, buď správnej polda. - Já vidím jen holku na motorce.
Prohledej jí. Najdeš pas.
- Říkáme tomu zákon. Nikdo ho neporušuje. - Popusť uzdu své fantazie.
Hledáš náhradu za Lydii?
- Věnuj se svým kartám, Bobe. - Kdo je Lydie?
Lydie je už nějakou dobu v nemocnici.
- Říkám ti věnuj se hře, ok? - Ano, moje hra.
Problém mojí hry je, že štěstí mě může opustit v obou případech.
Zatímco v tvojí hře štěstí vůbec nepřijde.
Jaká je jeho hra, Monsieur Bob?
Je stejně stará jako ta moje, ale on hraje s holkama od tyče...
a jen sezobává drobečky.
- Takový karty jsem neměl od... - Co? Od kdy?
- Zkurvenej ztroskotanče.
- Bosna. - Nepotřebuju ochranu.
- Ne? - To spíš ty.
Takže to je jenom nepovedenej make-up?
Aha, ty sis všiml těch očí.
Jenom těch šťastných.
Takže ty chráníš čest vdov a sirotků, co?
Ve svém věku nejsi pozadu.
To ta večerní škola. Nebyl to můj pasák.
Ne? Tak co teda dělal s tvým pasem?
- Tak pětset na rohovou díru. - Jasně, Bobe.
- Proč mi říkáš Bobe? - Protože se ho snažíš napodobit.
- Napodob tohle. - Yvonne, vypni to a dej nám hranolky.
Paulo, Raoul. Anne.
- Chceš si zahrát pool? - Teď ne. Vypadá hladově.
Doprovodím jí ke stolu.
- Kouříš? - Kouřím.
Tvůj partner by mohl být tvůj otec.
- Měla bys zkusit někoho mladšího. - Právě jsem nechala někoho mladšího.
- A proč? - Nesplňoval moje představy o mužnosti.
- Nepotkala jsi mně. Vždycky spíš sama? - Skoro pořád.
Když se v pět ráno jen tak nepoflakuje, tak si dá hranolky.
- S majonézou. - Jsi z Bosny?
- Tak se to teď jmenuje. - Co tě sem přivádí?
Majonéza.
- Už je 22:00, měli bysme být ve vinárně.
- Uvidíme se. - Proč ne?
Nedávej to nikomu cizímu.
Sehrál jsi tu bitku abys mu to sebral? Jsi chytrej chlap.
Jsem rytíř na bílém koni.
- Yvonne, účet. - 38 franků.
- Co děláme? - My? Je pozdě.
- Čas spát. - U tebe?
- Máš nějaký prachy? - Spoustu. Třicet franků.
Třicet franků? Tumáš na hotel. Dobou noc, holka.
Řekl jsem červená, zlato.
- Co ty na to?
Černá.
- Hej, ty! - Kam jdeš s tím kufrem?
- Máš toho dost? - Majitelka hotelu měla legrační zásady.
Pořád chtěla platit.
Lidi, kterým dlužís peníze, mají vždycky legrační zásady.
Co ty peníze co jsem ti dal?
- Zaplatila jsem dluhy. - Jaké dluhy?
- Dlužila jsem Remimu.
Aha, to jistě. Nebudu se ptát za co.
Založil mě a měla bych mu to týdně vracet.
- Účtuje ti úroky? - Co to je?
- Tak nic.
- Všechny světské statky máš uvnitř? - Ano.
- Kde dnes budeš spát? - Někde.
- Chceš ke mně? - Ano.
Neboj, máš domov. Nastup si.
Musíš mít bohatou rodinu.
- Nemůžu si stěžovat. - Co děláš?
- Ministra zemědělství. - Co?
Chráním francouzké koně.
Ale vážně, miluju koně.
Obětoval bych všechno... čas, peníze, život...
- Není to tak, Paulo? - Jo, je to tak.
- Vynáší to peníze? - Nikdy.
Ach, musím zkontrolovat moje koně.
- Vrátíš se pozdě? - Vrátím se pozdě, Paulo?
- Nikdy ne před 6:00. - Och.
- Myslela jsem... - Co?
- Co jsi myslela? - Mohl bys zůstat.
Ne ne. Proč neřekneš Paulovi co si myslíš? Ok?
Ahoj.
Oranžový princ, číslo sedm. Moje šťastné číslo.
- Kolik chceš vsadit? - Všechno co mám.
- 70.000 franků. - Bobe, jsi blázen. Co když prohraješ?
Dostanu se až na dno. Změním svoje zvyklosti.
- Vsaď to pro mě. - Udělej to sám.
Já? Vsadit takovou sázku? Nikdy.
Oranžový princ. Mohlo být hůř.
Asi víš, že postrádám pas.
- A dívku, co zmizela s ním. - Je to ještě dítě, Remi, nech jí být.
- Investoval jsem do její budoucnosti.
Holky jsou nespolehlivé. Koně, to je teď investice.
- Aha, chceš mi dát tip? - Oranžový princ, osm ku jedné.
Dám za to krk, řekněme že jsme si kvit.
Já nesázím, Bobe.
- Ale kdybych sázel, víš co? - Zkus to. Je to bomba.
Musel bych říct, že mi jednu dlužíš!
- Myslíš, že vyhraje?
Proč má tolik zmrzliny?
Někdy to je jediné, co může jíst.
- Aha, heroin. - Jeho paní.
Myslela jsem, že štěstí bylo jeho paní.
Když nemá jednu, zkusí druhou.
- Proč? - Proč?
Kdo ví?
Chtěl bych líbat tvůj krk.
A co Bob?
Nechal nám trochu prostoru.
Já myslela...
- Je ti ho líto?
- Dobře.
- Takže. Kam to bude, šéfe? - Domů.
Nechceš pokračovat ve svém vítězném tažení?
- Takže ne domů? - Zapomeň na domov. Jedeš do Monte Carla.
- Kam do Monta Carla? - Casino Riviera.
- Bobe, potřebuješ mít důvod žít.
- Štěstí se k tobě obrátilo zády. - To teda jo.
- Casino Riviera...
- Má sejf. - Jo.
- 80 milionů v hotovosti v sejfu na hydraulickém výtahu.
To jsme si už prošli.
Jako každý odtud až po Paříž. Je to nemožné.
- Jo, ale to není ono. - Navíc já už jsem jen hráč.
Odkdy?
- Od mých posledních šesti trestů. - Aha.
Nech mě začít znova.
Casino Riviera zrekonstruovali
Má nového majitele a úvěr od japonské banky.
- No a? - Chtějí zhodnotit akcie.
Přitáhnout novou kategorii zákazníků.
- Jak to udělají? - Umění.
- Umění? - Obrazy. Na zdech.
- Pamatuješ osmdesátá léta, Bobe? - Ne.
Japončíci měli tolik peněz, že je nemohli utratit a tak kupovali...
Umění.
Picassa, Modiglianiho, Cezanneho... Za ceny, které si neumíš představit.
Takže aby se jim vrátily investice, pověsili je na zdi kasina.
- A ty chceš sejf... - Ser na sejf!
Obrazy. Vydělají víc než Velká cena za deset let.
- Jak? - Aha, teď tě to zajímá.
Kde je Paulo?
- Pomáhá příteli.
- Lepší než tapety, co? - Bez debaty.
- Jak byla ta píseň o Van Goghovi? - "Hvězdná, hvězdná noc"
Tak kde je "Hvězdná, hvězdná noc"?
- Možná v Guggenheimu. Nebuď vybíravý. - Nebuďme vybíraví.
Pojď sem.
- La chambre Picasso. - Tak takhle to je.
Ahoj Jacqueline.
- Cézanne. - Je tu jeden problém.
- Jaký problém? - Jsou to padělky.
Já vím.
Dobré padělky. Myslím, že od jiného padělatele.
- Modigliani. Krása, co? - Jo.
- Chceš ukrást padělky? - Ne tak docela. Pojď ven.
- Originály jsou uvnitř. - Proč jsou tady?
To jsou prostě Japonci. Chrání svoje investice.
Obraz do trezoru, perfektní kopii na stěnu...
- A my rozbijeme trezor? - Ano.
- A víš co je na tom nejlepší?
- Co je na tom nejlepší? - Nemohou přiznat loupež...
kdyby to udělali, měli by smůlu.
Koho zajímá kopie Van Gogha?
Zastavte mě někdo, nebo to jdu rovnou vybrat.
- Asi jsi rozrušený. - Kdo ti dal tip?
Přítel.
Necháváš si to nejlepší nakonec?
Vladimír. On instaloval bezpečnostní systém.
- Jsi v pohodě? - Ne, nejsem v pohodě.
Nemám drogy, nemám štěstí, a jsem pokoušen.
Ale chci umřít ve starobinci, ne ve vězení.
- Pak na to zapomeň. - Budeme potřebovat hodně peněz.
- Kde je chceš vzít? - Půjčím si, je to výhodný.
Na to se vyser. Co úroky...
Peníze seženeme, Bobe. Ale potřebujeme plán.
- Žádný nemáš? - To je tvoje specialita.
- Víš jaký je můj plán? - Takže už nějaký máš?
Už žádný hazard! Už žádný drogy!
- Dokud to nesfouknem. - Bobe, takže jdeš do toho?
Jasně že do toho jdu.
Takže... já se připoutám k týhle posteli.
Potřebuju kbelík, nočník...
- a nějakou zmrzlinu. - Ano Bobe. Promiň Bobe.
Ale Paulo, když jsi zamilovaný, nemusíš se omlouvat.
- Na svůj věk vypadáš dobře.
A jaký je to věk?
Však víš. Doba kamenná.
- Zvrhlý jako vždycky.
Cítím, že začíná můj trest.
- Co řekneš, když budu chtít ten klíč?
- Nikdy. - Děkuji.
Bože.
- Takže jsi mu o tom řekl? - Proč myslíš, že se potí?
- Čau. - Ahoj!
Myslel jsem, že tě poslali do Alžíru.
Ten policajt se za mně přimluvil.
Myslel jsem, že chceš vypadnout. Jak milé.
- Viděl's Boba? - Co od něj chceš?
- Chci mu poděkovat. - Já mu to vyřídím. Bude dojatý.
- Dej mi ten klíč.
- Ne. - Dej mi ten klíč.
Udělám cokoli budeš chtít.
- Chtěl bys mě ošukat? - Jestli to chceš, tak mi dej ten klíč.
Pojďte a vemte si ho, pane Doba kamenná.
Líbí se vám moje prsa, pane Doba kamenná?
- Dej mi ten klíč! Dej mi ten klíč.
Už jsi skoro tam, Bobe. Skoro jsi tam.
- Skoro jsi tam. - Doprdele! Nemůžu.
Prosím, prosím!
Víš co, Bobe? Myslím, že nejsem tvůj typ.
Hej holka.
Díky.
Jednoho dne, Bobe.
- Tak se to říká, ne? - Jo.
- Saide. Preferuješ Paříž před Alžírem? - Rozhodně.
Nehraj na čas, nemáš žádný, chlapče.
- Přísahám že ne. - Volám imigrační.
- Mám něco velkého! - Jak moc velkého?
Je v tom zapletený Bob Montagnet.
- Děláš si ze mně prdel? - Ne, jen mi dej čas.
- Víš co to znamená?
- Bereš to osobně, máš Boba rád! - Boba má každej rád!
- To je právě ten problém! - Taky mám Boba rád!
Dělej na tom, 24 hodin denně. Zjistíš co má za lubem...
dřív než to provede. Jestli ho budu muset zabásnout...
osobně tě odvezu do Alžíru...
a v poutech tě předám prvnímu mulahovi...
který tě rozseká na kousíčky.
- Je to jasný? Je to jasný? - Ano!
Psst! Spí.
- To je dobře. - Už tři a půl dne. Jděte ven.
Proč francouzům vůbec nejde rock'n'roll?
- Jak to myslíš? - Vždyť se koukni.
Dali jsme vám Elvise Presleyho, Franka Zappu, Jimiho Hendrixe, Boba Dylana.
A vy nám Johnnyho Hallydaye.
- O něm mi nemluv, ok? - No dobře, dobře.
Jsem hráč, Rogere.
- Jo, vím. - Pravděpodobnosti mi jdou.
- Mě nikdy nešly. - Neměl jsem na výběr.
Jedu už hodinu a tři čvrtě...
a pořád jsi za mnou...
Je tedy pravděpodobné, že mě sleduješ.
Hlídal jsem tu ruskou holku. Už tě nesleduju.
Jo, fakt?
Budeš potřebovat odtahovku.
- Za to můžeš ty. - Ne, ne, ne, ne, ne.
Tamhle dole se narodila moje matka.
Na kamenech prala prádlo...
a z nebe najednou spadl parašutista.
Byl to Vincent Montana, voják námořní pěchoty, můj otec.
Myslela, že je to anděl, seslaný nebe.
To byla ale dojemná procházka.
V našem věku, Rogere, máme to nejlepší za sebou...
a bude už to jen horší.
- Zvažujeme svoje možnosti. - A jaké to jsou?
Pro mě? Pokračovat a zůstat čistý.
Hodíš mě zpátky do Nice?
- Přestaneš mě sledovat?
Dobře.
Philippe? Philippe?
Vyplnil bys záznam? "Stříbrný Peugeot poškozen, poblíž...
Bas-sur-I'Eau."
Přines mi Bobův spis.
- Bob Montagnet? - Montagnet, Montana.
Bob le flambeur. Bob.
Jaké má občanství, americké nebo francouzské?
Obě dvě.
Stárne, co?
- Tady máš svou vděčnost. - Stal se z něj bonzák.
Jasně že jo, to je součást plánu.
- Chceš o tom někomu říct? - Tak popořádku. Sledují nás.
Chtěl jsem jet do Monaca, ale měl jsem za zadkem Rogera.
- Takže jsi mu ujel? - Ne, nejel jsem tam.
Radši jsem jel do rodiště mojí matky.
- Kde se narodila? - Už nevím.
Ale jak jsem koukal na to místo, a je jedno jak se jmenuje...
- Měl jsem zjevení. - Jaké zjevení?
- Udělali jsem dvě loupeže. - Co? - Jen mě poslouchej.
Ta první zabere nějaký čas.
Uděláme to v noci před Velkou cenou.
- Blázníš? - Možná, ale vyslechni mě.
Každý zloděj v okolí na to léta čeká.
Tak jsem to konečně připravil. Vím, že mě sledují.
A vědí, že mě opustilo štěstí.
- No a slyšel jsi o Jidášovi? - Je to donašeč, zrádce.
Vždycky nějaký je. Bývalý kamarád, nový nepřítel nebo bývalá milenka.
Štěstí, když ho najdeš a umlčíš včas.
Ale tentokrát... je mi to jedno.
Možná jsem si ho i sám stvoříl.
- Nerozumíš mi. - Zatím ne.
Noc před Velkou cenou, jsem v kasínu s tebou a Paulem.
Vydáváme se za hráče. Získáme kontakt na někoho zevnitř.
Zjistíme výrobce sejfu, situaci, co nejpodrobněji.
Ale Roger tam na mě má policajty, ochranku, všichni mě budou sledovat.
Takže co udělám? Co bys udělal ty?
- Odvolal bych to. - Přesně.
Odvolal bych to. Ale v 5:00 ráno.
Naše parta je mezitím v domě, kde se stane skutečný zločin.
A budou mít šest, možná sedm hodin na to, aby vzali ty obrazy.
- Dobře. - Je to jako s těmi obrazy.
- Máme pravý zločin, i falešný. - Aha.
Se skrytou zápletkou, že jsme chtěli být zrazeni.
A přiznejme si, že vlastně jsme.
Vždycky se z někoho stane bonzák.
Tentokrát tu krysu uvítáme a necháme Rogera viset mi za zadkem ...
jako hemeoroid kterého se nemůžu zbavit.
- Už se bavíte? - Budeme, pokud to klapne.
Jo, pokud to klapne. Radši promluv s tím tvým Vladimirem.
- Má záznam, tenhle Vladimir? - Možná v Moskvě.
- Proč by šel za tebou? - Myslím že to byla ... hrdost.
- Hrdost? - Pochopíš.
- Zůstaňtě vzadu a představte si neviditelný čtverec.
- Říkám, zůstaňte vazdu a představte si neviditelný zasraný čtverec.
Tak co? Co na to chlapi říkáte?
Je to fakt působivé, Vlade.
Představte si 30 metrů vysokou Madison Square Garden.
R.E.M. jsou připraveni rozject to.
Měli jsme na mysli tvůj bezpečnostní systém, Vlade.
- Aha. Vy jste ti zloději.
Jo. Nejsme ti bigbíťáci.
Vila St. Pierre. Docela složité, jako tohle.
Víte jak jsem tomu chtěl říkat? "Fialová mlha."
Dobrá volba, Vlade. Ale zpět k bezpečnostnímu systému, jak funguje?
Stejně jako všechno. Diky matematice.
180 snímačů vertikálně, horizontálně stejný počet.
To znamená, že kontaktní body jsou vyvážené.
- 180 na druhou, to je 32400. - Velmi dobře, ale pozor:
Horizontální a vertikální se pohybují proti sobě.
Takže ve výsledku jich pokrývám nekonečně mnoho.
Jestliže se uvnitř něco pohne, cokoli co produkuje tělesné teplo...
- Co když vypadne proud? - Půl sekundy výpadek, pak se nahodí generátor.
Zkusil jsi někdy krást za půl sekundy?
- Když selže počítač? - Nemůže.
Ja tam další harddisk s dostatkem místa k odpálení řízené střely.
- Znáš řízené střely? - Jo.
- Takže je to nedobytné? - Jo.
- Čau. Jsem Vlad. - Čau. Jsem Bob.
- To je Paul. - Čau Paule. - Čau.
- Proč jsi nás kontaktoval, Vlade? - Jen mezi námi?
- Moje rodina zůstala ve Vladivostoku a prosí, abych je dostal pryč.
Tak jsem přemýšlel: Jediný, kdo dokáže prolomit nedobytný sytém...
- je ten kdo ho zapojoval. - Ty.
Já. Jediný způsob jak Vlad prolomí Vladův systém je pomocí Vladova systému.
- Pořád v obraze? - Skoro.
Vila St. Pierre. Udělal jsem jí, přímo tady.
- Na centimetr stejné rozměry.
Zkopíroval jsem pohyb senzorů přesně podle těch ve vile.
Napojím se na systém, takže oni uvidí co se děje tady, ne tam.
- Pak je tu problém s hlukem.
- S hlukem? - Vy zloději jste hluční, ne?
Sítě zabudované do zdí, podlahy a stropu.
Odhalí hlasité bouchající zloděje.
Stejné zařízení jsem postavil tady.
Stejné rozměry. Poplach se spustí tady...
- ale hlasití zloději jsou tam. - Zvládneš to všechno?
Žiju v naději. Příští týden vám řeknu.
Jak se tam napojíš?
Každý půlrok je potřeba systém aktualizovat.
A moje další návštěva je v úterý příští týden.
Můžu tam nechat brouka.
- Brouka? - Pardon, špatné slovo. Čip.
Malou "pátou kolonu".
Bude vás poslouchat.
Potřebuju rovnocennou spolupráci.
"Privilegovaný národ."
- Jsme dohodnuti. - Dohodnuti?
Jo.
Takže, jak za to zaplatíme?
Zaprodal jsem se ďáblu.
Víš co řekl Einstein o ruletě, Anne?
- Co? - Může ji porazit jenom hráč...
s nekonečným kapitálem, hrající bez omezení až do konce života.
- Takže proč hrát? - Einstein nevěřil ve štěstí.
- Černá. - Teď mi řekneš, že mám odejít, mám pravdu?
- Nemůžeš tu zůstat, Anne.
Paulo na tebe čeká v autě.
Co když řeknu ne?
No, myslím že by byl Paulo velmi zklamaný.
- Ne.
Ach, ne, ne, ne, ne. Ale, ale.
- Bobe!
Myslí si, že máš v očích žár slunce.
Ne, myslí si že ho tam máš ty.
A měsíc. Napodobuje tě, Bobe.
Je to dobrej kluk.
Některé dívky mají radši "to pravé".
Ty si myslíš, že jsem "to pravé"?
Říkal jsi že bych vždycky měla domov.
Když se rozhodneš. Dává ti práci, nebo ne?
- On to říká. - A co ještě říká?
"Miluji tě." Pořád.
Jediné řešení. Řekni mu to taky.
Nemůžu. Nikdy jsem nemohla.
- Takže ke mně? - Slíb mi, že toho nebudu litovat.
Slibuji.
- Jo, chtěl bych slyšet tu legendu. - Pamplona. Pablo sází na matadora...
- Já sázím na býka. - Kolik že to měl ten matador stehů?
- Dvacet šest. - Doteď jsem tomu nevěřil.
Úžasné. Chci říct, místo kde bys to prodal je New York.
Ne, ne, ne, ne. Nemůžu se tam vrátit.
O tom jsem taky slyšel. Takže, co vlastně chceš?
- Zálohu. Dostaneš svou provizi. - Čtyřicet procent.
Můžeme teď smlouvat?
Ne. Teď ne.
Takže kdy to můžu vidět?
Mléko. Jen tak.
- Prožíváš druhé dětství, Bobe? - Dvanáct kroků.
Myslím že jsem v půli třetího. Čin čin.
- Mluvil jsem s Petit Louisem. - A jak?
- Má zájem? - Dost na to aby si s tebou promluvil.
Dobře. Budeme potřebovat Fernandeze, Luigiho a Billa.
- Zbavil ses Philippa? - Jo, všech apoštolů.
A práve přichází jeden kandidát na Jidáše.
Takže tě pustili, příteli.
Jo. Někdo se za mně přimluvil.
Myslím že bys to mohl být ty. Ten policajt je tvůj přítel, ne?
- Za jakých podmínek? - Musel jsem se zapsat na léčení.
- Takže jsi taky čistej? - Jo, jsem čistej.
Ale mám trochu "golden brownu".
Co takhle skončit, když mě už stříkačku nenaplníš?
- Ciao, Yvonne. - Pojďme. - Ciao.
- Je tu Fernandez? - Co mu chceš?
Zeptej se, jestli chce pořád otevřít ten klub v Riu.
- To není dobrý, když nemůžeme střílet. - Žádný bum-bum, Louisi.
Nejde o žádnej film.
- Takže... ani slepými? - Ne.
- Akce! - Psst!
Vypadáš stále ve formě, Philippe.
Jo. Cvičím. Ale víš jak to je.
- Čas utíká, všichni se měníme. - No, někdy jo.
Někdo víc, někdo míň.
- Nevím, jak ti to říct, Bobe. - Ven s tím, Philippe.
Dobrá. Teď jsem Philippa. Pokud mě pořád chceš, jdu do toho.
- Ahoj, Luigi. - Oui, oui?
Víš co by řekl: Nikdy si nepůjčuji, kradu.
Byl to prostě dobrý zloděj. Vidím tu něco z Ingrese.
V těch očích je trochu z Velazqueze.
A ten krk. Něco z těch etruských váz, které...
nacházeli na plážích v Pompejích.
Jestli je to kradený, Bobe, nedotknu se toho.
Byla to sázka. Na život mého dítěte.
Jestli je to kradený, tvoje dítě nebude mít žádný život.
Už jsem byl mockrát obviněný.
Není tu podpis.
Spousta z nich není podepsaná. Tady.
- Pamplona, 1969. - Hm.
- Tohle je podpis? - Jo.
Řekl bych tak dva, tři miliony dolarů na aukci v New Yorku.
- Beru si provizi. - 25 procent.
- Copak jsi v pozici na smlouvání? - Tak tedy 30.
- S 10% zálohou. - Jeden a půl milionu franků.
Kde mám jistotu, že mi nic netajíš?
Nic ti netajím. A máš ten obraz.
Byl zabalený?
Nazdar.
Věděli jste, že Philippe je Philippa?
- Já to věděl. - Já taky, Bobe.
- Tys to nevěděl? - Nikdo mi nic neřekl.
- Dost o mně. Řekneš nám, proč jsme tu? - Ano.
- Nazdar. - Ahoj.
Jack Daniels?
Podfukem skrývá skutečnost.
Šušká se o tom. O té skutečnosti ani muk.
- Jo. - Jak to udržíme v tajnosti?
Všichni tady si věříme.
Už jsme spolu dělali.
Jestli někdo jen cekne, zamknu ho v lázních s Philippou.
Jak vznikne ta šuškanda?
Proč myslíš že jsme tady?
Tamhle máš svého bonzáka.
Vidíš, jak je se to zjednoduší, když obejmeš svého Jidáše?
Proboha. Prodal jsi svou duši.
- Musel jsem něco prodat. - Komu?
- Tonymu Angelovi. - Tonymu Angelovi?
- Doufám, že jsi dostal poctivou cenu. - Dostal jsem tohle.
Fernandez.
Luigi.
Petit Louis.
- Philippa. - Nedělá ti starosti Philippa?
- Proč? Měla by? - Když on...
Však víš. Jen z něj Philippa.
Myslíš, že když mu uřízli koule, neudrží jazyk za zuby?
To je sexuální diskriminace, Paulo.
- Ale ženy jsou upovídané! - Připadá ti Philippa jako žena?
Ne, vypadá jako Philippe... s kozama.
Za Philippu dám ruku do ohně.
Víš co? Řekni jí, že když promluví, uříznu jí varlata.
Nebo přišla i o ně?
- Co to bylo? - Tys mi řekl ať jsem milá k štamgastům.
A teď žárlíš. To je milé.
- Nic mi nenos. - Teď žárlím já. Kam jdeš?
- Musím za Bobem. - Pořád chodíš za Bobem. Co je to tentokrát?
- Díky tomuhle bych toho mohl nechat. - Takže R.E.M. se chytli?
Seru na rock'n'roll. S vámi zloději se obchoduje líp.
Takže, co na to zloději říkají?
- Úžasné, Vlade. - Téměř.
Bude problém, jestli vy zloději budete moc hlasití.
Všechny systémy na místě.
- Překročíte 90 decibelů a spustí se alarm.
Zkusíme se nahrát. Vezmeme si decibelometr.
- Bohužel, to je maximum co Vlad umí. - Jak s kamerami?
Můžete tam pořádat orgie. Nikdo by si nevšiml.
- Pořádáš orgie, Bobe? - Ne, od roku 72 ne.
To je uvážlivý omyl. Mám dobrou počítačovou grafiku.
Ale nejsem Cezanne. Potřebuju fotografie z kasina...
- abych vyplnil všechny tyhle rámy. - Potřebuji vidět ten trezor.
V úterý mám schůzku, jdu jim zaktualizovat systém.
Nemůžu tě tam dostat, to ale neznamená, že to neuvidíš.
Hej, ty!
- Řekni že mě miluješ. - Nemůžu a ty to víš.
Co je to za dívku, že nemůže říct tři slova?
Velmi unavená dívka, z velmi nefunkční rodiny.
- Já ti to řekl! - Nikdo o to nežádal.
Co musím udělat, abys to řekla?
Snést mi modré z nebe.
Mám něco lepšího.
Říkal jsem ti, že chci vyloupit Casino Riviera v noci před Velkou cenou?
Jenom pro tebe.
- Kolik je v sejfu? - Řekneš jen tohle?
Jen tohle.
Osmdesát milionů franků.
Tak to řekni.
Osmdesát milionů franků.
- To je Roger. - Jsi si jistý?
- Určitě. - Doprdele!
- Změna plánu? - Jo, musíš na vlak.
- A vezmi si foťák. - Tenhle zapalovač je foťák?
Je to Minox. Myslíš,že jsem se tam chystal s Nikonem?
Vyfoť obrazy. Pak hraj na automatech, dokud nedorazím.
- Jak to funguje? - Otevři ho...
zaměř hledáčkem, a zapal si.
- Kouříš rád? - Zas tak moc ne.
Je tam 24 obrazů. To je 24 cigaret, alespoň doufám.
Zkoušel jsem přestat.
Rogere, přestal jsem studovat kvůli teorii pravděpodobnosti.
- Vážně? - Jo, všechny ty výpočty ti popletou hlavu.
A všechno co teď můžu říct je: "Jaká shoda okolností!"
- Žádná shoda okolností. Sledoval jsem tě..
- Sakra, zase špatně. - Našel jsi víru?
Skládám poklonu... mé matce.
- Pamatuješ tu vesnici, kde se narodila? - Jasně, Bas- sur-I'Eau.
- A toho vojáka, jak spadl z nebe? - Toho co byl tvůj otec?
Jo. Přestěhovali se sem, na staré město.
Stal se z něj narkoman. A když odešel...
stala se jednou z těch dam v černém, co je tu vídáš zapalovat svíčky.
Jak se modlí za manželův návrat.
- Byly její prosby vyslyšeny? - No, tak jako jsou všechny vyslyšeny.
Ne tak jak chtěla.
Vrátil se, když mi bylo sedm, čistý jako slovo Boží...
s novou manželkou jménem Dora... vzal mě za novým životem do Ameriky.
A než jsem se stihl vrátit zpět, tak...
- Už nezapalovala svíčky.
Víš, tohle je už třetí verze co mi říkáš.
Ale je to pravda.
- Takže je pravda, co se říká? - A co se říká?
Říká se, že zase děláš řemeslo.
- Ne? - Jediné co dělám, Rogere...
je že se zotavuju.
Tři týdny. Jsem čistej.
Chléb náš vezdejší dej nám dnes a odpusť nám naše viny...
Znáš ten příběh o Dobrém zloději, Rogere?
- Ne, nejsem věřící. - Ani já ne.
Ale když mi ho matka vyprávěla, nějak mi utkvěl v hlavě.
Dobrý zloděj... vedle Ježíše na kříži...
a Ježíš mu říká - jestli si to dobře pamatuji...
"Ještě dnes budeš se mnou v ráji."
Ta myšlenka, že v nebi bylo místo pro zloděje, mě vždycky rozplakala.
Chceš abych se rozbrečel?
Pozor na cynizmus, Rogere. Je to tak snadné, při tvé práci.
- Zamyslím se nad svým postojem. - Měl bys, měl bys.
Bobe. Zachránil jsi mi život, ale jestli se o něco pokusíš...
- O co? - Mám to hláskovat? Zavřu tě na doživotí.
- Jsi policajt, je to tvoje práce. - A co je ta tvoje?
Při první loupeži jsem byl dobrej, Rogere, ale ještě nomohu být Dobrým zlodějem...
ale snažím se... věř mi, že se snažím.
Teď, pokud mě omluvíš.
Musím složit poklonu.
Byla to dobrá žena, moje matka.
Víš co si myslím? Je to cukroušek.
- To je moje nové jméno? - Jo.
Políbíš mě v tehle krásný večer?
Jo, jasně.
Tvůj přítel Paulo... co má za lubem?
- Dělá s Bobem. - Na čem?
- Nic mi neřekl. - Na čem dělá, bejby?
To je překvapení.
- Na sejfu. - Na jakém sejfu?
Nejdřív mi dej.
Na sejfu s 80 milliony.
Víc nevím.
Máš oheň?
A je to. Přestávám kouřit.
- Víš že nikotin je návykovější než heroin? - Vážně?
Zeptej se nějakého narkomana.
- Máš to?
- Všiml si tě někdo? - Myslím že ne.
Chlap s krátkými vlasy a minisluchátkem. Všiml sis ho?
- Jo. - No, on si všiml mě. Jdeme.
- Chcete vidět trezor? - Jo.
Provádím kontrolu jejich systému.
S nasazeným broučkem. Vy si užíváte tu podívanou.
- Odkud? - Z auta vzadu.
Do 100 metrů slušný obraz. Pak bude plný emocí.
- Plný emocí? - Tak nějak rozmazaný.
- Aha, plný emocí.
- Ten jeho systém je teda na úrovni. - Ano.
- A v tom trezou nic není?
S trochou pomoci to za chvíli zjistíme.
Bon soir, monsieur.
- Plány té vily.
- Kde jsi je vzal? - Sdružení architektů, byli vstřícní.
Zabezpečovací centrum, přízemí.
Copak mě ještě neznáte, lidi?
- Postup je postup.
Postup je postup. Zní to jako techno skupina z Düsseldorfu.
Fakt nekecal.
Dobře.
Mohu vás poprosit...
Děkuji.
- Hádej co to je. - Nevím.
Stoky z dob Napoleona, vedou dolů k moři.
Naše cesta dovnitř. Vypni to, podíváme se na to později.
Myslíš že jsem slepá, nebo co...
A že nevím, na čem děláš?
Lidi co za tebou chodí, ty telefony, všechno.
- Neblázni.
Bobe, já nezapomněla, že jsem tenhle bar...
otevřela za peníze co co jsi mi půjčil.
- Jestli potřebuješ peníze... - Jsi blázen, jak jsi na to přišla?
Jestli tě zavřou, nepřežiješ to, ty mizero.
Přišla bys mě navštívit s lahví whiskey?
- Nebylo by to poprvé. - Znáš ho?
Nikdy jsem ho neviděla.
Proč mám pocit, že já ano?
- Ciao. - Dej na sebe pozor.
Otoč se. Pojď se mnou.
- Co je? - Za mnou. Pamatujete si ho?
Philippo, skoč do těch dveří a zjisti co je zač.
Co to má znamenat?
Myslíš že přepral Philippu?
Philippu nepřepere nikdo.
- Dvojčata, co? - Víme o tobě.
Co si kurva myslíš, že děláš?
- Nech ho! - Philippo! Dost! Dost! Dost!
- Ruce mi slábnou. - Philo, buď džentlemen.
Tohle je Albert. Bertrama právě dusíš. Jsou to dvojčata.
A teď se omluv.
- Promiň Alberte. - Jmenuju se Bert.
Projděme si to znova. Jako bych byl pomalejší.
- Pomalejší? - Jo, chce říct hloupý ... dejme tomu.
- Jednoduché jako facka. - On má na starost vklady.
Každý týden se mění kombinace sejfu.
- Já získám ten kód. Já uložím vklady. - On mi ten kód předá.
Zatímco on je v kaceláři šéfa, já jsem dole.
- Budou mě považovat za něj. - On má přístup k sejfu a já mám alibi.
Chápu. Stálo to asi hodně přemýšlení.
Víc hlav víc ví.
- Jaký byl váš plán? - Ne jako ten váš.
- Ve srovnání s vaším dětinský. - Potřebujeme přesunout ty peníze.
Takže jestli máte zájem...
- Nikdo vás neviděl spolu? - V Monte Carlu nikdo.
- Dejte nám den, dva na rozmyšlenou. - Radši tři.
Ty jdi zadem. Ty předem.
- Šílený, šéfe, co? - Naprosto.
Nezapomeň že chceme, aby si mysleli, že bereme sejf.
Dvojčata. Myslíš, že ho Roger sledoval?
Jak by věděl, že jsou to dvojčata?
Zavolej mu za den, dva a projdi ten jejich plán.
- Máme výhodu té originality. - Máme ještě tu schůzku.
Jo. Jdi zadem, já půjdu předem. Zkusím setřást Rogera.
Když budeš muset, začni beze mně.
Vezmeš mě, Rogere? Mám schůzku. Chodím na terapii na léčbu závislosti.
Tam nahoře jsi měl svou skupinu?
- Jo.
Můžeš se připojit. Měl bys mě podpořit v boji s mými závislostmi.
Jaké jsou tvoje závislosti?
Hazard a drogy.
Takže, chlapi. Tohle je jako trezor. Poplach vyjde odsud...
... zesílená ocelová podlaha ...
- Víš, Rogere, každá závislost má spouštěč. - Mě nikdo nic neřekne.
Když už je někdo, ne vlastní vinou, závislý
přesto už tu závislost potřebuje.
- Nech mě hádat. Tvůj spouštěč je... - Jsi to ty.
Jsme na sobě závislí, Rogere. Už celé roky.
Vzdyť se na sebe podívej.
Honíš mě, protože si myslíš, že jdu po něčem velkým.
A uzdravení možná souvisí s tebou.
- Uzdravení? - Jo, v hloubi duše chceš, abych to zkusil...
Jen abys viděl, jak to udělám.
Nepřesvědčím tě, že jsem nevinný.
To není normální, Rogere. Takže jsme závislí oba.
...probíhá tunelem mezi podlahou a stropem...
...tyhle mikrofony... ... ručička musí být pod 90, že Vlade?
Nepůjdeš nahoru? Můžeme ty věci ještě probrat.
- Tak špatně na tom ještě nejsem. - Budeš.
- Myslíš? - Léčba začína, řekni to.
- Říct co? - "Jmenuji se Roger. Léčim se ze závislosti."
- Ne ne, ty to řekni. - Jmenuji se Bob, léčím se ze závislosti.
A dnes je první den zbytku mého života.
Jmenuji se Michelle a jsem závislá.
Ahoj, Michelle.
- Jmenuji se Anne a jsem závislá. - Ahoj Anne.
- Jmenuji se Case a jsem závislý. - Ahoj Case.
- Jmenuji se Bob a jsem závislý. - Ahoj Bobe.
- Jmenuji se Francois a jsem závislý. - Ahoj Franciosi.
Paulo vymění mříž a přidá se ke mě a Bobovi v kasinu...
...musíme je tam zaměstnat... ...a nekuřte.
Takže: mikrofony, jehla, plynovod, mříž a kasino ...
to by byla teorie. - Jo, teorie.
Nacvičíme si to v pátek. Vysvětlil jsi všechno?
- Jo jo.
Půjdeme tam v noci, souhlasíte? Všichni tomu rozumí?
Remi, tak lepším se, nebo ne?
Z mého pohledu, tak nějak zůstávaš kde jsi.
V pohybu nejde zůstávat na místě.
Měla by ses cenit víc.
Myslíš že má pravdu, Saide?
- To záleží. - Záleží na čem?
- Na tom co prodáváš. - Poškozené zboží, to jsem já.
Nechceš to radši probrat v soukromí?
Soukromí? Mám ráda soukromí.
Dělejte chlapi. Dělejte.
To místo. Sejf. 80 milionů franků.
- A proč bych ti to měla říct? - Protože ti zajistím příjemné snění.
- Podívej na to.
Paule. Philippo.
- Plynový uzávěr. - Správně.
Otočit doleva až do konce.
Jasně šéfe.
Hej...
Chtějí vyloupit...
Bank of America, čtvrtého července.
- Nedělej si legraci, děvko! - Učíš se od toulavých psů?
Vím že jde o kasino, jasný?
V noci před Velkou cenou v Monte Carlu. A teď vypadni!
- Zklidni se! - Co?
Anne? Jak ti je?
- Dobrý. - Jak ti je?
- Dobře. - Jsi v pohodě?
- Tady. - Jsi si jistý?
- Jo. - Můj brouček. Je osamělý.
- Taky jsi mi chyběl!
Takže, Vlade, alarm není zapnutý?
Pořád mi nevěříš?
- Kolik je hodin, Raoule? - 2:45.
2:45. Dobře. Pojďte tudy.
- Roztomilé mládě jako ty by nemělo být v nočním klubu, víš to?
Měla bych být na ulici?
Anne, už ti není čtrnáct, víme to oba.
- Pro tebe? - Pro nás oba.
Pak musím být ze zlata. Každý ze mě chce kousek.
Tak jo, pojďme. Měla bys jít na vzduch. Pojď.
Jo.
Dobře. Půlmetrová kostka.
Udržíme hluk na 60 dB. Půjde to?
- Ne. Dvě navíc je maximum. - Dobře, připravte hořák.
- Možná bych se měla roztavit...
a dát kousek sebe všem, kteří ze mně kousek chtějí.
Kdo z tebe chce kousek?
- Za prvé Paulo. - A co chce?
Chce mi snést modré z nebe.
Modré z nebe?
Modré z nebe je velmi drahé.
Čím by ho chtěl zaplatit?
- Loupeží. - Jistě, loupeží...kdo je další?
Said.
- Chce vědět, co o té loupeži vím. - A co víš?
Neřekla jsem mu co vím.
Moje chytrá hlavička.
A Monsieur Bob, ten nechce peníze.
Chce to, co za peníze nejde koupit.
Co nejde za peníze koupit?
Krása.
Teď jsi tajemná.
Copak není krása vždycky tajemná?
Jako ty.
- Jsem unavená, Remi. Hodíš mě domů? - Jasně, jasně.
- Udržíš tajemství, Paulo? - To záleží.
Po té operaci, všechno bylo jako dřív.
- Všechno? - Zvedám 180 kg na prsa...
- Jsem pořád ten zlej sviňák, kromě... - Kromě čeho?
- Pavouci. Štítím se jich. - Pavouci?
- A kolem toho kohoutu jsou pavouci, Paulo. - Aha.
Otočíš tím kohoutem, Paulo?
- Jasně, já ... udělám to pro tebe. - A zůstane to mezi námi, Paulo.
Víš, nechci žádné posměšky. Mám svou pověst, chápeš?
To by bylo.
Paulo.
- Co to kurva... - Pomohl jsem tvé přítelkyni domů.
- Ty? - Někdo na mi musel dát pozor, chápeš?
Byla byla mimo, říkala...
- Klid klid klid. - Co říkala?
- Klid. - Co doprdele říkala?
- Něco o sejfu. 80 millionů...
Nábřeží v Monte Carlu.
Komu to říkala?
Saidovi.
Prý mají dohodu.
Dá jí dávku, ošuká jí a pak...
pak mu řekne jak to všechno je.
To není pravda, ty prolhaný prase!
- Vypadni kurva odsud! - Přísahám! Na svoje předky.
Doprdele!
Když ti to řeknu, poldo, schytám kulku.
- Bob nikdy nikoho nezabil. - Všechno je jednou poprvé.
Vždycky máš šanci v Alžíru. Povídej.
Kasino Riviera v Monacu. Je tam sejf s 80 miliony franků.
- Nevěřím ti. - Zítra v noci, před Velkou cenou.
Saide! Saide! Saide! Saide!
Jestli potřebujete svědka, kapitáne, viděl jsem všechno. Byl to Paulo Turco.
Co kdybys mi řekl něco lepšího?
Měl strach že vyslepičí to o Kasinu Riviera.
- Nikdy bych nevěřil, že bude Bob tak hloupý.
- Není, jen chce abyste si to myslel. - Haló?
- Chceš mi snad něco říct? - Ano.
- Nejde o ty peníze, ale o obrazy! - Jaké obrazy?
Měl byste zavolat do kasina.
Bobe? Co jsem to udělala, Bobe?
Nevím, zlato. Co jsi udělala?
Pozor. Teď zvedej nohy.
Doprdele! Podělal jsem to. Omlouvám se, je konec.
Cože?
Tady Romeo zastřelil tvýho dealera. Musíme vědět, cos mu řekla.
- Nic. - Nelži, ty sletá děvko!
Řekla jss mu to a šukala jsi s ním!
Jsi tvrďák Paulo! Zastřelil jsi vyšinutý děcko! Víš co jsi?
Zkurvenej bastard!
- Vystup z auta, Anne.
Ubohý zasraný klišé!
Pojedeš až do San Rema, tvrďáku.
- Víš kde je San Remo? - V Itálii?
Hrozí ti obvinění z vraždy, Paulo. To je skvělý převapení.
Nechci žádné další.
- Udělám co chceš, Bobe. - Uděláš to v Itálii.
Anne, budu vděčný, když mi povíš cos řekla.
Přísahám, nic jsem neřekla, ale Remi říkal...
Počkat. Remi něco říkal?
Řekla jsem mu to, co mi řekl Paulo...
o Monte Carlu, v noci před Velkou cenou.
Paulo ti to řekl?
Říkal, že mi koupí modré z nebe, až vyloupíte kasino.
A co jsme měli uloupit?
Sejf s 80 miliony.
- To je vše co Remi říkal? - Hmm.
Řekl, že "mě vyplatí".
V pořádku, holka. Je to v pořádku.
- Anne... ne!
Hej, ty pododníku! Kde jsou moje peníze?
- Tak ty znáš Picassa? - Jednou jsem ho potkal.
Nebylo to v Pamploně? Sázel na matadora. Ty na býka.
- Kolik že měl ten Matador stehů? - Dvacet šest.
To nemohl být Pablo. To musel být Paddy Picasso, jeho vzdálený bratranec...
To plátno jsem nechal ocenit v New Yorku.
- Jen přeprava stojí víc. Je to padělek! - Ale dobrý padělek.
Neodporuje si to? "Dobrý padělek, šťastný homosexuál"?
Maloval ho Paul Keating, jeden z opravdu dobrých...
- Kde jsi ho potkal? - V sázkové kanceláři v Croydonu.
- Dal jsem mu tip na... - Tady Kazinski je velký umělec.
Ne, jí ne! Ještě ne. Ten obraz.
Takže, když...
- nedostanu... peníze zpět v pondělí...
to co se stane oběma tvářím bude určitě kubizmus.
Říkejme tomu nová estetika. Jak bys to nazvala, holka?
- Nová estetika. - Bez anestetik. Takže kdy?
- V pondělí. - V pondělí. Pojď, Kazi.
- Už je dobře. Je to v pořádku.
- Zkoušela jsi někdy hazard, Anne? - Ne.
A nikdy jsem neznala Picassa.
S tím Pablem to je tak, že ho nikdo vlastně neznal.
Jak velký máš problémy, Bobe?
Nevěřila bys mi.
Uvěřím všemu co mi řekneš.
Povídej o hazardu. Zbyla ti ještě trocha štěstí?
- Povím ti to zítra.
- Volal jsi do kasina? - Měli zavřeno, ale získal jsem tohle.
- Umění. - Ano, znovu otevřeli minulý rok.
To nedává smysl.
Chystá se je ukrást před zraky všech během nejrušnější noci roku?
- Měl byste se vyspat, šéfe.
Já vím, měl bych.
- Co to kurva děláš?
Hej, dělo se něco?
Nic.
Omlouvám se za komplikace. Ale lepší pozdě, než nikdy.
Bertrame, můžu někdě přespat nebo máte jen dvojlůžka?
- Volal jsem do kasina. Ředitel nemá strach.
Říkal že originály jsou v bezpečí na jiném místě.
- Originály? - Jo, v trezoru ve ville St. Pierre.
- Ty v kasinu jsou jen kopie. - Bože, je to podfuk.
Všechno jsou to padělky. Dojemné, co?
- Ne, obdivuhodné. - Ty padělky?
- Anne. - Hmm.
Co první se musíš naučit v hazardu?
- Co? - Oblékat se.
Musíš vždy vypadat nejlíp.
- To jsme ještě nezvládli. - Ne.
Takže... jdeme nakupovat.
Co tohle?
Otoč se.
Božské.
Nejlepší převlek na světě: Smoking a tužidlo.
Alberte, máš tužidlo?
- Tužidlo. - Díky.
Tužidlo je základ když se věci zamotávají.
Tak.
- Mohli bysme být trojčata. - Hmm.
- Víš co je druhá věc? - Povídej.
- Hazard a drogy se nemíchají. - A třetí?
Vždycky hraj až do konce. Nehleď na následky.
Dvě skupiny. Šest aut jako past. Já si beru vilu. Ty si vezmi kasino.
- A buď diplomatický s těmi hlupáky v Monaku. - Co s Bobem?
Bude sedět za stolem, a očekávat, že ho sleduju.
- Jen ho nenech odejít. - Mám ho zatknout?
Za hraní rulety?
Skončila špatně, Mimi.
Ale ukaž mi operu, které skončila dobře.
- Zemřela? - Hmm.
Anne.
Uvidíš falešnou krásu...
velké peníze a hodně špatné plastické chirurgie.
Ale pamatuj, že kostky padají všem stejně.
- To je lekce číslo čtyři? - Pět a šest.
- Kde je Paulo? - Zastřelil bonzáka a zmizel do San Rema.
- Myslíš že se tam dostal, zlato? - Pevně věřím že ano.
Nic nemůžeme dělat, Raoule, jen hrát svou roli, a ta moje je hazard.
Kde je kurva Paulo?
Jak moc je to podělaný?
- Ještě nevím. - Odvoláme to?
- Na to je pozdě. Jak budeme hrát, Anne? - Až do konce?
Slyšel's Raoule... do konce. Pojďme pro žetony.
- Rozprostřete se. Zkontrolujte východy.
Běžte, běžte, běžte!
Dnes žádní mrtví.
Víš co je prvočíslo, Anne?
- Číslo dělitelné sebou a jedničkou. - Pamatuješ se, jsem dojatý.
- Dnes na něj nesázej. - Proč ne?
- Mám narozeniny. Už nejsem prvočíslo.
- Ano!
Prolomil jsi to Bobe... tu tvou smůlu.
Lekce sedm, Anne, nic ve zlém,
ale neprojevuj emoce.
Díky.
Sem.
Jsou tu všude policajti v civilu, ale Roger nikde.
- Někdo zpíval, Bobe. - Ano, ale nevím jakou písničku.
Můžu obhlídnout vilu. Když budou na bráně poldové...
Když obhlídneš vilu, pozveš poldy dovnitř.
Tvá volba, Raoule.
- Točí se dokola. Kde skončí nikdo neví. - Hmm.
Měl jsem pravdu... když jsem tě poprvé spatřil.
Oči pro štěstí: jedno hnědé, jedno zelené.
- Měla bych nosit čočky? - Nikdy.
Doprdele s Paulem. Doprdele s pavoukama.
- Máme dole infračervené senzory...
hlídající každý centimetr.
Vletí tam moucha a spustí alarm. Sedm digitálních kamer.
Dostane se přes vaše senzory i přes ty zatracený kamery.
A jediná otázka je, kudy se tam dostane.
- Pojďme dolů. - Musím vypnout systém.
Vy neposloucháte. Myslím že zjistíte, že to udělal za vás.
- Kolik dlužíš tomu "kubistovi"? - Jeden a půl milionu franků.
- Zbývá ti ještě hodně, Bobe? - Pravidlo osm. Nepokoušej osud.
Vyhráváme.
- Teď by měly všechny alarmy houkat.
Ta vaše technologie... vždycky vás zradí.
Vsadím se, že ani nejsme vidět na monitorech.
Asi máme problém.
Panebože.
Tohle vás nezradí.
To by za to skoro stálo, Bobe.
- Kdo je kurva Bob? - Pšššt.
Haló. Haló. Slyšíte mě?
Slyšíte mě? Slyšíte mě?
Haló.
Haló? Přijdou zespod. Prověřte spodek trezoru.
Ihned stáhněte své lidi z kasina.
- Další lekce. - Kolikátá to je?
To je jedno. Vždy dávej spropité.
Privátní stůl.
To nevypadá dobře, kámo.
- Kurva. Kurva!
- Co to je doprdele? - Au!
- Nemůžu přes tu trubku! - Zavřel jsi ten kohout?
- Co myslíš? - Zasranej plyn!
Cítím plyn.
- Vypadni odsud!
- To není zrovna Bobův styl. - Co kurva je Bobův styl?
Něco elegantnějšího.
Do auta!
- Kde je Philippa? - Ser na Philippu. Jeď!
Zasraný pavouci.
Hej, co je s nimi?
Kvůli pavoukům to vybuchlo.
- Vybuchlo? - Vybuchlo, kurva vybuchlo!
To co máme je 'full house'.
Vsadíme 600,000 franků. Vyplácí se 10x tolik.
Právě jsme vyhráli 6 milionů franků.
Vem tenhle milion, polož ho na 'ante', a sleduj jeho tvář.
Prověřte všechna auta do i z Monte Carla.
Hledejte spálené vlasy a obočí. Jdu do kasina.
- Do kasina? - Někdo mu musí říct, že pohořel.
To je ředitel.
Bon soir, monsieur.
Poslední hra.
- Říka kdo? - Už je skoro ráno.
- Úsvit zahalený do růžova.
- Kasino musí jít spát. - Kasino je ospalé?
V hotovosti, prosím. Velké bankovky.
- Už je pozdě.
- Poslední pravidlo. - Jaké?
Chystáš-li se hodně vyhrát, udělej to s dívkou jménem Anne.
- Dobře? - Hmm.
- Užil sis večera, příteli? - Vyjímečně. A ty?
- Také vyjímečně. Přerušil jsem párty. - Jakou párty?
Takovou bum-bum párty. Zatkl jsem tranvestitu...
který se zajímal o umění a po celou dobu...
Sejf je prázdný.
- Přijal bych zpětně datovaný šek.
- Řekni mu to znova, ano? - Vypadá to, že někdo vybral sejf.
Řekni mu... všechny ty noci, měl jsem prostě štěstí.
- A já čekám na radu právníka. - Jak dlouho budeme čekat?
- Mám schůzku v Paříži. - Můžeme to urychlit a zatknout Vás hned?
- Mně? Na základě čeho? - Zločinné spiknutí.
- To se těžko prokazuje. - Nesmysl v mém případě.
Jsem tu celý večer. Podívejte na ty lidi.
Všichni jsou svědci mé přítomnosti. A mé jednání? Nevinný, řekl bych.
A mám kliku, v Monte Carlu tak velká výhra nebyla...
od dob Josepha Jaggerse co rozbil bank v roce 1872.
- 1873, pane. - Je tu možnost jak se vyhnout výplatě.
- Co naznačujete, pane? - Je nemyslitelné, že by kasino samo
- vyprázdnilo sejf...jeho reputace... - Má jedinečnou reputaci.
- A vaše spekulace jsou pod naší úroveň! - Jak říkám, nemyslitelné.
- Budeme trvat na plném prošetření. - To byste jistě měli.
Tedy, já určitě, být ve vaší situaci.
- Mohl byste prosím držet "klapačku", pane? - "Klapačku"?
Zamkněte svá ústa.
Aha, chcete říct že bych měl odejít s mou výhrou a mlčet už?
- Chci říct držte už kurva hubu. - Mmm.
Anne?
- Páni! - Ááá, kurva!
- Ano! Ano! Ještě jednou, které dvojče jsi? - To stejné.
- A jaký podíl dostaneš? - On dostane můj. Já jeho.
Vždycky si takhle sdílíte?
- Sdílet znamená mít rád. - Dobře, dobře!
- Hej, vyhrál's, ty blázne.
Nejde o výhru, Rogere. Jde o postoj.
Vyhrát nebo prohrát, oboje vždycky stylově.
- To máš z té terapie? - Změň to, co můžeš. S ostatním se smiř.
A nauč se moudrosti, abys poznal ten rozdíl.
Jaký je rozdíl mezi takovým štěstím a vykradením kasina?
Tak znova, Rogere, jsou prostě případy...
na které tě terapie nepřipraví.
Ne. Ne, ne. Není v tom rozdíl, Bobe.
- Malý přece, když se zamyslíš. - Takže...
musím tě požádat, abys během vyšetřování zůstal ve Francii.
- Francii nikdy neopustím. - Bude to nějaký čas trvat.
- Promluv si s mým právníkem. - Kdo je tvůj právník?
Napadá tě někdo?
Tvůj přítel, co je v mé péči, bude potřebovat toho nejlepšího.
Buď opatrný, Rogere. S tolika penězi tě může zažalovat pro odškodné.
Jo jo jo.. Udělal jsi to pro mně. Teď zavěs. Jo.
- S Paulem nechceš mluvit, že ne? - Ne.
- Nesplňuje moje představy ideálního muže. - Je někdo, kdo ano?
- Jo. - Kdo?
- Můj otec. - Aha.
Dělal siláka v cirkusu.
Chodíval na laně, s mou matkou zavěšenou v jeho zubech.
- A jednou se mu vylomil zub. - A?
Ona dostala dvě protézy, a on dva umělé zuby.
Tak teď kecáš.
- Opravdu?
Ano.
Má matka byla královnou rodea, a zápasila s býky...
Časování na DVDRip upravil --staniol--, Pando diky za titulky :)))
-=> Titulky stvořil Panda <=-
-=> Moje první, snad se líbily ;- ) <=-